DET VILLE PÆRETREET
Sinan, hvordan går det? Kom inn på litt te.
- Ikke nå. Jeg må gå hjem. - Huset ditt flyr ikke av sted.
- Jeg har alle bagene... - Hvor har du vært?
- Jeg har studert i Çanakkale. - Sier du det? Gratulerer!
- Takk skal du ha. - Hvordan er det der?
- Ille hvis man er blakk. - Ja, uten penger har man ikke noe liv.
- Går det bra med foreldrene dine? - Jeg tror det. Det vet jeg snart.
- Sinan... - Ja?
Jeg lånte faren din tre gullmynter.
For fire måneder siden. Han må ha glemt det.
- Visste du det? - Nei.
- Har han ikke betalt tilbake? - Nei. Jeg nevnte det.
Men han må ha glemt det igjen. Kan du nevne det?
Gullet er billigere nå, så han betaler mindre.
- Ok, jeg skal si det til ham. - Han svarer aldri på telefonen.
Ja, han er dårlig med telefoner. Han er vanskelig å få tak i.
- Har han jakthunden fortsatt? - Jeg vet ikke. Hvorfor spør du?
Jeg sa at jeg kan ta den i stedet.
Den selger han ikke for alt gullet i verden.
- Men han jakter jo aldri. - Han er veldig knyttet til hunden.
- Ok. Ha en fin dag. - Hils! Be ham stikke innom.
Greit.
- Hendene dine skjelver. - Jeg er stresset.
Jeg forstår ikke hva som skjer.
Du må tilgi meg, Nisan, men du flykter fra virkeligheten.
Du stikker hodet i sanden.
- Hvordan står det til? Har dere spist? - Ja.
Jeg vet det.
- Ser man det ... Velkommen! - Takk.
- Kom du nettopp? - Nei, for en stund siden.
Uteksaminert! Godt jobbet.
Hvordan går det med alt her?
Ja, ikke noe nytt. Men mamma rydder bort bøkene mine.
Ja, hun avskyr at det er uryddig.
Hvilken nytte har du hatt av bøkene? Ikke begynn nå igjen.
... gjenoppretter hudens naturlige glans og mykhet på bare én måned.
En strammende nattspray fra vår foryngelsesserie.
- Jeg tar fjernkontrollen. - Serien vår begynner snart.
Hva så? Vi bytter kanal når den begynner.
Hvem orker å se på reklame i flere timer?
Sinan, kom og se hva tanta di har sendt.
Fra tante?
Se på de geitene.
Er det der en ett år gammel geit? Den ligner mer på en okse.
Stappet full av fôr i en hage!
Kan du tenke deg hvordan kjøttet og melka smaker?
Det er ikke nok gress til å mate dem.
Er du ikke riktig klok? Jorda er rik nok til å forsørge alle.
"Ringeakt ikke jorda, ubegrensede skatters kilde, -
- utallige helgeners hvilested, tusen poeters hjemsted."
- Yunus Emre! - Bravo!
Jeg bør pensjonere meg snart.
Med bonusen min skal jeg vise dere hvordan man aler opp dyr.
Som om vi ikke hadde andre utgifter. Du har brukt så mye på hester-
- at vi like godt kan kjøpe sauer og geiter for resten.
Hele familien er dyreelskere.
- Yasemin, henter du jakka mi? - Den er bak deg. Ta den selv.
Nettopp derfor ba jeg deg hente den.
- Har du spist løk? - Nei, absolutt ikke.
Merkelig. Det lukter løk av deg.
Her, ta en tyggegummi.
Herregud, pappa! Du skremte meg!
- Ikke sant det var bra? - Kjempegøy!
Jeg lo.
Jeg tok den fra en elev i morges.
Hvorfor beholdt du den? Du burde ha gitt den tilbake.
Hvorfor skulle jeg det? Han hadde tatt den med igjen.
Jeg går ut en tur.
Sinan.
Kan du fylle bensin på bilen? Vi drar til byen i morgen.
Jeg tenkte at vi kan gjøre ferdig brønnen.
- Hvorfor så travelt? Jeg kom jo i dag. - Jeg kan ikke gjøre det på egen hånd.
- Dekkene lekker også. - Du kan vel fylle dem når du tanker.
Det holder et par dager. Be Nazif hjelpe deg.
Her, ta dette.
- Holder det? - Det må det bare gjøre.
Vi stopper motoren i unnabakkene.
- Løft nå! Kom igjen. - Foten min!
Men hvorfor har du foten der? Løft når jeg sier ifra.
- Den rikker seg ikke. - Flytt deg.
- Hvor er tauenden? - Her. Hold godt fast.
Trekk!
Man ser ingenting i mørket. Ser du denne steinen?
Ta steinen og tauet. Trekk tauet under steinen, -
- slå en knute på oversiden og trekk tauet tilbake under ...
Her prøver jeg å hjelpe deg, og du hører ikke etter!
Det er ikke sant. Jeg flyttet den så vi ikke tråkker på den.
Jeg hjelper deg trass i min dårlige rygg, og du gjør andre ting.
Pappa, vi kom hit hele veien fra Çan.
Det burde gå fort, men det tar evigheter.
Vi må jo finne vann først.
Vann? Her? Hvorfor er du så sta?
Kjenner du min jord bedre enn jeg gjør? Herregud!
Folk ler så de gråter av dine idiotiske planer.
Vitenskapelige, sier du? Har ønskekvisten sagt det?
Jeg har levd her hele livet, men likevel vet du bedre enn meg?
Jeg gikk med på å hjelpe deg for å få folk til å tie, -
- og du roter det til igjen. Hvorfor engasjerte du idioten Ahmet?
- Alle ler av deg. - Han var ledig.
Jeg betalte ham også, i motsetning til de andre.
Du kunne ha bygd et hus på tida dette har tatt deg.
For et påfunn. Finne vann og gjøre stedet grønt!
- Vent, bestefar! Hvor skal du? - Så det er frosker her, men ikke vann?
- Glem det, han hører deg ikke. - Jeg benytter meg av det.
- Hvorfor kom han? Ba du ham komme? - Nei.
Han svever stadig over meg som et damoklessverd.
Arap!
Sover du?
Jeg misliker å etterlate deg med ham, men nå har jeg ikke noe valg.
Hold ut. Snart pensjonerer jeg meg.
- Da skal vi være her sammen. - Hva skal vi gjøre?
- Nå, mener jeg. - Vi gjør det bedre selv.
Det handler ikke om rå kraft.
Hva gjør du, bestefar? Ikke løft med ryggen.
De fordømte røyskattene. De bare ødelegger.
Før skjøt vi dem for pelsens skyld, men nå bryr ingen seg om sånt.
- Hjelper ikke hunden? - Din fars hund? Glem det.
Udyrene kveler kyllingene, suger i seg blodet og forsvinner med resten.
Som vampyrer? Gikk du på grunn av frosken?
Klart jeg ikke gjorde det. Han gjør meg forbannet.
- Hvorfor blåser du ikke bare i ham? - Det er vanskelig ikke å bli forbannet.
Han morer seg bare. Den brønnen blir aldri ferdig.
La ham holde på, da. Slapp av.
Han kan vel få more seg? Akkurat som deg?
Da han var baby, glemte vi ham på en eng.
Da vi kom tilbake, hadde han maur over hele kroppen.
Er det derfor han er som han er?
Det kom maur ut av nesa i flere dager.
Det har ikke noe med saken å gjøre.
Det gamle skapet i kjelleren, står det der fortsatt?
Aner ikke. Spør bestemor.
Bestemor er død.
- Hvorfor spør du om det? - Det er fullt av gamle aviser.
Han knyttet sammen to plastflasker og stakk dem inn i et hult tre.
Hvorfor det? Sola varmer jo opp vannet.
Da vasker han hendene i varmt vann.
Har han en skrue løs?
- Hvordan er det? - Sinan, kom inn!
Nei takk, mormor. Mamma sendte med meg dette.
Kasserollene er deres. Det er noe bakverk i dem.
- Kom inn nå. - Nei, jeg er opptatt.
- Er du sulten? - Ikke bare stå der, kom inn.
- Nei, morfar. - Jeg har laget pannekaker.
- Kom du hit alene? - Nei, sammen med pappa. Han jobber.
- Hva driver han med nå? - Han jobber med brønnen.
- Den evighetshistorien ... - Hvor er faren din?
- Ute på feltet. - På feltet. Han graver en brønn.
- Er den ikke ferdig? - Nei, morfar.
- Den blir aldri ferdig. - Nei, selvsagt ikke.
- Det er ikke vann der, sa jeg jo. - Hvorfor graver han der?
Han vil få det til å bli grønt der. Dere vet hvordan han er.
- Vet du at han har gjeld igjen? - Ja, mamma fortalte det.
- Dere hjalp ham igjen. Takk. - Hva annet kunne vi gjøre?
Har du fortalt om læreren?
- Læreren. Fortalte hun det? - Ikke begynn nå igjen.
Hva da?
Den gamle skallede læreren. En gammel venn av faren din.
- Han og kona hans var her forleden. - Muharrem.
Han sa at han lånte ham litt gull i fjor, som han ikke får tilbake.
- Hvorfor sa han det til dere? - Aner ikke.
Han snakker mye. Det er hans kones gull, og nå skal sønnen gifte seg ...
- Dere ga ham vel ikke noe? - Nei.
Ikke gjør det! Han fikk pappa til å begynne å spille på hester.
Er det en grunn til ikke å betale tilbake?
Det angår ikke meg.
Du kan gå inn nå.
BORGERMESTER
- Hva er etternavnet ditt? - Karasu.
Ja, her har vi det. Sinan Karasu.
Ja.
Er du sønn av Cumhur, gassarbeideren?
Nei, men jeg kjenner ham.
- Vi har bare samme etternavn. - Hvem er din far, da? Hva gjør han?
- Han er lærer. - Hvor? Her?
- Ja, her. - Hva heter han?
- Idris. - Er du Idris' sønn?
Ja.
Boka mi er ferdig.
Men som du vet er det ikke lett å få ei bok utgitt.
Å skaffe kapitalen er en utfordring.
Jeg lurte på å gå via den regionale nemnda, -
- men ville først søke støtte i min egen by.
- Handler den om lokale helter? - Ja.
- Og villpærene. - Ja.
- Ikke mange vet om det. Bra. - Takk.
Broren min avtjente verneplikten der. Og de gamle gravsteinene ...
Rett overfor Vansjøen.
Unnskyld, herr Adnan, men jeg skriver ikke om stedet, men om selve treet.
Hva?
Villpæretrærne, vet du. De krokete, veksthemmede trærne?
Det er villpærene jeg skriver om.
Ja vel. Ok. De er ikke spesielt kjente.
Selv om stedet kryr av villpæretrær.
Det er ingen reiseguide eller dokumentarskildring.
Stedet har inspirert meg, så klart, med det er en personlig tekst-
-skrevet i skjønnlitterær form.
Den tar ikke stilling i spørsmål om tro, ideologi og politisk lojalitet.
Det er dypt personlige betraktninger.
En type fri prosa med personlig bunn?
- Ja, noe i den stilen. - Noe i den stilen.
- Bra. Det låter bra. - Takk.
Det er viktig for meg at tekstene publiseres som ei bok.
Ja, selvfølgelig.
Ha meg unnskyldt for at jeg kom hit uten avtale.
- Jeg vil ikke kaste bort tida di. - Nei, si ikke det. Ikke si det.
- La du merke til døra på veien inn? - Døra?
Ja.
- Det er ingen dør der. - Nettopp. Og vet du hvorfor?
Det første jeg gjorde da jeg tiltrådte, var å fjerne døra. Vet du hvorfor?
Fordi mi dør alltid er åpen. Jeg skjuler ingenting.
Å stenge allmennheten ute hører historien til.
Demokrati er noe som hele tida puster og vokser.
Å holde til bak tykke murer der man unngår ansvar-
- og kan smi renker uforstyrret ... Det er umoralsk.
Vi har alltid stått bak arbeiderne og de svake.
Og vi skal fortsette å gjøre det-
- for så å overlate stafettpinnen til dere. De unge.
Hvor mye trengs, sier du?
Rundt 2000 lira.
Det er én ting å trykke den. Så kommer distribusjon, skatt ...
Da er ikke 2000 spesielt mye.
- Det er ingenting. - Nei, jeg vet det.
Prisen gjelder 500 eksemplarer. Vil man ha flere, blir det dyrere.
En gutt fra byen jobber på trykkeriet. Han ga meg en god pris.
- Som du sa, er det ikke mye. - Nei, virkelig ikke.
Med dette sagt er det likevel slik-
- at vi ikke uten videre kan ta penger fra budsjettet.
Rent juridisk har vi ikke lov til å støtte et enkeltindivid.
Om det gjaldt et akademisk arbeid eller noe med forbindelse til turisme, -
- for eksempel Gallipolis kirkegård, Troja eller Kilitbahirs festning, -
-kunne vi ha tatt fra turistbudsjettet.
Men selv da ville vi stått overfor en byråkratisk hinderbane.
Men gjelder det personlige memoarer med en ganske generell tilnærming, -
- er det ærlig talt mye å be om, Sinan.
Men jeg ber deg ikke om å finansiere hele prosjektet.
Det kan dreie seg om et lån eller betaling for arbeid ...
Nei, det kommer ikke på tale.
- Jeg kan til og med tømme søppel. - Det får meg til å tenke på ...
Vi hadde en poet som var søppeltømmer. Kjenner du til ham?
Vent, du skal få boka hans. Vi har noen igjen.
Han viste seg å være en bedrager.
Han flådde oss for alt før han forduftet.
Osman! Osman?
- Hvor er Necatis bøker? - De lå der i skapet.
Jeg finner dem ikke. Her er bare masse valgbrosjyrer.
- Skal jeg spørre Gazanfer? - Ja, gjør det.
Hvordan skal vi da hjelpe deg?
Du kan kanskje snakke med Ilhami.
Ja, snakk med Ilhami. Han er den rette.
Han jobbet med turisme, men eier et grustak nå.
Bak gruva.
Men siden det ikke er en reiseguide ...
Nei, ikke si det.
Han er belest. En lesehest. Han har mange bøker.
Kan noen finansiere prosjektet, er det ham. Snakk med ham.
- Jeg ringer og sier at du kommer. - Takk, jeg går innom på veien.
Gjør det. Dette er noe for ham. Godt at jeg kom til å tenke på ham.
Hei. Jeg ser etter herr Ilhami.
Han kommer tilbake på mandag.
- Hva gjelder det? - Ikke noe spesielt. Takk.
Sinan?
- Kjenner du meg ikke igjen? - Hatice!
Ja! Er jeg så forandret?
- Jeg kjente deg ikke igjen med skaut. - Sikkert.
Jo, det er sant.
Du har ikke forandret deg. Jeg kjente deg straks igjen.
Senket hode, hendene i lommene ... Men brillene er borte.
Du er deg selv lik. Selv om du er blitt voksen.
- Blitt gammel, mener du? - Gammel, i din alder?
Forandret på en god måte, mener jeg!
Jo, om du sier det, så ...
- Hva gjør du her? - Jeg går rundt for det meste.
Jeg hadde et ærend der borte.
- Hva gjør du? - Ikke mye.
Jeg plukker valnøtter ute på jordet og kom hit for å hente vann.
- Er det deres jord? - Nei, vi bare hjelper til.
Så bra.
- Er du ferdig med studiene? - Ja.
- Så bra! Skal du bli lærer nå? - Jeg vet ikke ennå.
Jeg har eksamenen igjen, så det kommer an på hvordan den går.
- Og du? - Jeg sluttet på skolen etter gymnaset.
Ja, jeg hørte det. Men hvorfor? Krav hjemmefra?
- Nei, jeg ville bare ikke. - Hvorfor det?
Vet ikke. Jeg ville bare ikke. Jeg var lei av skolen.
Ikke se sånn på meg. Er du forbauset?
Nei, jeg er ikke forbauset.
- Så hva skal du gjøre her? - Tja ...
Jeg skal ta eksamen.
Og så skaffe meg jobb eller avtjene verneplikten.
- Jeg kommer ikke til å bli her. - Hvorfor ikke?
Vet ikke. Jeg trives ikke her. Folk er trangsynte.
Skinnhellige mennesker som føyer seg inn i rekken.
- Jeg vil ikke slå rot her. - Bra. Redde seg den som kan.
- Vi overlever nok. - Hva mener du?
- Vi råtner jo her, ikke sant? - Jeg mente det ikke sånn.
Det er vanskeligere for menn her. Med arbeid.
Ja visst, kvinner gifter seg og går hjemme.
- Sa jeg det? Er du feminist nå? - Nei, ikke vær urolig. Det går bra.
Det er likevel det jeg vil gjøre. Gifte meg og være hjemme.
- Da er vel alt som det skal være? - Ja.
Hvis det er det du vil.
- Har du røyk? - Ja.
Kan du tenne en til meg?
Bli med.
Har du alltid røykt? Jeg husker ikke det.
- Nei, jeg begynte nettopp. - Godt tenkt.
Du inhalerer som om du har røykt hele livet.
Du er blitt så ordentlig.
Her, ta et trekk.
- Fordi den har rørt ved mine lepper? - Ikke vær dum.
Bekymrer de seg ikke ute på feltet?
Nei, det går bra.
Det låter kanskje merkelig ...
Men jeg forstår ikke hvorfor folk alltid velger den enkleste utveien.
Det gjør de ikke.
Ikke de som virkelig vil skape seg det livet de vil ha.
Det er så mye vakkert i verden.
- Som? - Må jeg fortelle det?
Ja.
Jeg vet ikke. En masse ting.
For eksempel?
Som ...
... trafikkerte, opplyste veier. Forblåste høyder.
God mat.
Jeg har sett alt det. Det er ikke spesielt.
Hva mer?
Fartøy langveisfra, sommernetter.
Å være beruset av kjærlighet eller vin, å bli gjennomvåt i regnet.
Sett at det begynte å regne nå, og vi ble gjennomvåte-
- og truffet av lynet. Det ville vel ha vært noe?
Vent, det er noe jeg må gjøre først.
Alt i livet virker så nært, men det er ikke det.
Alt er så langt borte.
Hva er det, Hatice?
Kom, så de ikke ser deg.
Gråter du?
Hva er det?
Ingenting.
Jeg skal også reise bort.
Skal du reise bort? Hvor da?
Hvorfor skal du alltid reise? Nå er det vår tur.
Jo da, men ... hvor skal du? Nå blir jeg nysgjerrig.
Til et sted som glitrer av gull, sølv og annet.
Sjørøverøya!
- Får jeg bli med? - Kanskje ikke til Sjørøverøya.
Men til et skattkammer, kanskje.
Men brudekammeret har du kanskje hørt om?
Det er dit jeg er på vei.
Skal du gifte deg?
Fleiper du?
- Hvorfor skulle jeg gjøre det? - Vet ikke, du er rar.
Du gråter, du ler ...
Men hvis du mener alvor, så er jeg glad på dine og Rizas vegne.
- Hvorfor Riza? - Hva mener du?
- Jeg gifter meg ikke med en guttunge. - Har dere gjort det slutt?
Det kommer som et sjokk. Hvem skal du gifte deg med, da?
Du kjenner ham ikke.
En gullsmed.
Si meg noe, du som leser så mye ...
- Er det skorpioner under gullet? - Skorpioner?
Skorpioner er det overalt.
Så skal jeg ta skrittet inn i kammeret?
Det er opp til deg. Jeg kan ikke ta en sånn beslutning for deg.
Herregud, jeg spurte bare om din mening. Du behøver ikke å bli så redd.
Jeg er ikke redd.
Hva sier hjertet ditt?
Hjertet mitt?
Når sa hjertet mitt meg noe sist?
Hatice!
Hvor er du?
- Hallo! - Hvordan går det, kompis?
- Bra. Hvordan går det med deg? - Jeg overlever. Og du?
Du kan jo forestille deg det. Kommer du?
- Jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
Sånn er det når man er politimann.
- Ingen ferie? - Nettopp.
- Hvor er du? - Hjemme i senga. Er du i Çan?
Ja, tilbake i fordømte Çan.
Var jeg diktator, ville jeg sluppet en atombombe over dritten.
- Hadde du fri under id al-fitr? - Nei, vi jobbet.
- Jeg har vakttjeneste, så ... - Er ikke du i opprørspolitiet?
Jo, men vi er postert rundt politihuset.
Midt i sigøynerområdet. Der tjenestegjør vi-
- to ganger i uka. Ellers er vi ved hovedkvarteret.
- Vi rykker ut hvis det oppstår bråk. - Er det mye bråk?
Banker du venstrefolk?
Det er helt sjukt!
Akkurat nå er det rolig, men for to måneder siden var det helt vilt.
- Sender de dere ut hvis det skjer noe? - Ja visst.
Så hva bruker dere? Tåregass, vannkanoner og alt det der?
Ja. Og oss imellom: Når ingen ser oss, gir vi dem juling.
Vi får utløp for frustrasjonen. Hvorfor ikke? Sånn er livet.
Alle lar ting gå ut over andre.
Vi var på et universitet, og en kortvokst fyr, liten som Seydi, -
-fra et fordømt sosialistforbund-
- stilte seg foran meg. Jeg sto der med skjoldet mitt.
Han begynte å skrike: "Hva er dette?" og slo på skjoldet så hardt han kunne.
Jeg ble dritforbanna, men det var kameraer overalt.
Men så begynte han igjen, og jeg slo til ham med skjoldet.
Og han fløy av sted som en geitelort. En liten dvergjævel som Seydi.
Verden er for jævlig.
Tror du vi kan få jobb som lærere?
Jeg har gitt opp tanken. Men du får jobb i februar.
Men jeg reiser ikke østover.
Bare reis. Det er ikke så ille.
For lærere er det ok. Det er verre for purk og soldater.
Står til?
Seydi! Seydi!
Hvorfor blir vi instinktivt såret når vår ubetydelighet går opp for oss?
Ville det ikke vært bedre å se den som en åpenbaring?
Vi føder vår egen overbevisning, og vi trenger derfor å omfavne atskillelse-
- på samme måte som vi tror på skjønnhet, kjærlighet-
-og å være beredt.
For oppbrudd og atskillelse lurer bak alt vi ser på som vakkert.
Så hvorfor ikke se disse prøvelsene-
-som konstruktive katastrofer-
- som hjelper oss å trenge inn i våre egne mysterier?
Ok.
Du kan hoppe av glede.
- Hva mener du? - Gi deg.
- Jeg vet at du er glad. - Hvorfor det?
For at dere har gjort det slutt?
Ja. Det er åpenbart i alt du sier.
Jeg gjennomskuer deg.
Kanskje det.
Men det er normalt. Det er likt for alle.
Du var sjalu.
- Tror du ikke jeg så det? - Ikke prat tull.
Du ville at vi andre skulle være sjalu, din idiot.
På din sjuke måte fikk det deg til å føle deg levende.
Du lekte med følelsene hennes på skolen.
Ga henne bøker og alt mulig. Du prøvde å lure henne.
Du lever i en drømmeverden, i troen på at den varer evig.
Og så, når virkeligheten tar deg igjen, legger du skylda på andre.
Hatices blikk begynte å vandre for lenge siden. Så du ikke det?
Du lyver.
Trass i alle dine bøker, falt hun aldri for deg.
Ikke vær så sikker på det. Ikke vær så sikker.
Hvis du spør meg ...
Faen ta deg, din jævel! Faen ta deg!
Din jævel!
Jeg skal kverke deg!
Gi gutten litt penger.
Jeg snakker til deg! Han holder på med eksamen.
Tuller du? Hvilke penger? Du har kredittkortet mitt, lønna mi ...
Hvor mye tror du er igjen når jeg har betalt gjelda di?
La meg være, Asuman!
Hadde du sagt fra tidligere, ville jeg ha skaffet penger.
Og hva hadde du gjort med dem? Du hadde spilt dem bort på en hest.
Nå er det nok!
- Gi dere. Jeg haiker. - Vent, jeg kommer.
Har du penger? Jeg betaler deg tilbake.
- Glem det. - Seriøst?
- Har du legitimasjon? - Ja.
En gang glemte jeg legitimasjonen min før en eksamen.
De slapp meg ikke inn.
Selv om sensoren var en venn.
Han nektet å slippe meg inn. Og ikke fordi han var misunnelig ...
- Han var en god venn. - Vær så god.
- Du må klare deg med dette. - Takk.
Lykke til. Ring når du er ferdig.
- Lykke til. - Ha det.
Jøss, så fort du går! Jeg løp, og tok deg likevel ikke igjen.
Hva gjør du her?
Jeg følger deg til bussterminalen.
- Det behøver du ikke å gjøre. - Jeg har fri i dag.
Gå hjem. Jeg vet veien.
Det er sant, men i dag er det annerledes.
I dag besegles skjebnen din. Det er jo en statseksamen, -
- så du havner kanskje ved egeerkysten eller i en innesnødd landsby.
Ikke se ned på jobbene østpå. Det er ikke enkelt nå for tida.
Det vet jeg. Man har ikke noe valg, man tar den jobben man får.
Det var noe annet på din tid. 300 000 lærere er arbeidsledige.
Hva så? Bare få bedre karakterer enn dem.
De blir igjen og ser deg forsvinne.
Ikke skriv noe hvis du er usikker.
Med mindre du har to alternativer. Ikke gjett.
- Hvorfor sier du dette? - Det er matematisk bevist.
Har du en røyk? Småpenger? Jeg går og kjøper.
Hva er det? Vi går sammen, så kjøper du dem.
Greit.
Hva trenger man for å bli godkjent i pedagogikk?
Du behøver ikke late som du er interessert.
Jeg later ikke som.
- Fantes det et minstenivå før? - Nei. Det er derfor jeg spør.
Se, Necati har tent grillen. Skal vi ta et smørbrød?
Allerede? Du spiste jo nettopp frokost.
Nei, moren din maste så mye at jeg stakk straks du hadde gått.
Klokka er snart tolv, og du har en lang reise foran deg.
- Den tar bare 90 minutter. - Å, ja.
Ok. Gi meg penger til et smørbrød, da.
- De lukter så godt. - Du gir deg aldri!
Glem det. Du har eksamenen din å tenke på.
Lykke til. Av sted med deg.
- Bussen går jo snart. - Det er greit. Finn deg et sete.
Gå inn og sett deg.
- Greit. Ta dette. - Ok.
Pass på deg selv.
Hopp over spørsmålene du ikke kan. Og lykke til!
Takk.
Er eksamenen slutt? Er den slutt?
- Hvor er fyren som jobber for deg? - Idioten brant seg på kukken.
- Jeg la igjen en pose her. - Han er snart tilbake.
- Han takler ikke jobben. - Er ingen fra gjengen vår her?
De har sluttet å komme. Men du vet han gutten ...?
Han er purk nå, så han kan holde seg unna.
- Misliker du politi? - Jeg misliker ham.
Han kan få en bombe i baken østpå.
Jeg er hjemme i to dager, og en ny generasjon overtar!
Jeg har mistanke om at fattigdommen din har postmodernistiske trekk, Nevzat.
- Hva tenker du på? - 250 lira ville løst problemene mine.
- Hva? - Hva mener du?
- Det er en veldig eksakt sum. - Ja. 140 for å koble til strømmen.
Gjelda er bare på 120, men det er 20 lira i gebyr.
Og så, da sønnen min kom hjem, -
- hadde han tatt bananer for 8 lira hos gateselgeren.
Nå stirrer han på meg som om jeg har pult kona hans!
Jeg må betale ham for å få det ut av verden.
Jeg trenger pasta, ris og bulgur fra Carrefour. 3 pakker for 10 lira.
Marmarabirlik har billige oliven nå. Jeg tenkte å kjøpe noen.
Jeg må reparere skoene før vinteren.
Men jeg håper at han gjør det gratis.
Og så trenger jeg en ny bunnventil. Resten sender jeg til sønnen min.
Det trenger han i hæren.
En bunnventil? Hvorfor kjøpe en? Ta en fra en annen vask.
Ingen av dem passer, for faen!
Og det er tydeligvis ikke alle banker-
- som tar gebyr for å sende penger til hæren.
Takk skal du ha.
Jeg snakker til deg! Jeg sa at enkelte banker har et system-
- der de ikke tar betalt for å sende penger til hæren.
- Visste du det? - Jeg er ikke døv.
Jeg var opptatt. Og nei, det visste jeg ikke.
- Det er ikke håndskrevet. - Ikke?
Det er et trykt eksemplar som skal se håndskrevet ut.
- Hvordan ser du det? - På punktene.
Se selv.
- Er den ikke verdt noe? - Ikke mye.
- Men den er veldig gammel. - Gamle ting er ikke alltid verdifulle.
Jo da, men ... Hvor mye er den verdt?
Herr Suleyman? Hei.
Husker du meg? Vi møttes på symposiet om litteratur og landlighet.
Gjorde vi det?
Nei, jeg satt blant publikum, men vi snakket sammen i pausen.
- Det husker jeg ikke. - Det forbauser meg å se deg her.
Har du tid et øyeblikk? Jeg vil gjerne spørre om noe.
- Ja da. Vær så god. - Kan jeg sette meg?
- Du har kanskje ikke tid? - Jo da. Litt.
- Jeg heter Sinan, forresten. - Da så, Sinan ...
Til å begynne med vil jeg si at jeg har lest nesten alle bøkene dine.
Bør ikke en ung mann med en forfatter- drøm ha lest områdets store forfatter?
- Om så bare rent strategisk. - Strategisk?
Ja, ikke for å danne seg en oppfatning av konkurransen, -
-men for å oppleve hvordan andre øyne-
- ser det samme landet, de samme vyene og de samme menneskene.
- Så du vil bli forfatter? - Ja, jeg skriver allerede.
Hvilken sjanger?
Jeg vet ikke. Små betraktninger over vår lokale livsstil.
For å markedsføre regionen?
- Nei, absolutt ikke. For en idé! - Hvorfor ikke?
"Det fins ingen fakta, bare tolkninger", for å sitere den store mesteren.
Jeg er ikke den som fordyper meg i den lokale kulturen.
Om jeg må kategorisere tekstene mine, -
- ville jeg kalt dem essayer eller noveller.
Men det er heller ikke helt riktig.
Lest hver for seg kan de nok oppfattes sånn, -
- men jeg vil heller se dem som en type selvbiografisk metaroman.
- Metaroman? - Ja.
Derfor anstrenger jeg meg for å få dem utgitt som ei bok.
Hvis jeg finner en forlegger, altså. Det er ikke enkelt.
Det klarer du nok.
Hva handler denne metaromanen om?
Det er vel en av disse romanene som ikke lar seg beskrive så enkelt.
Noen setninger tar da ikke fra den magien.
- Ikke vær så tilbakeholden. - Det er ikke det, men ...
Det fins primitive lesere som reduserer et verk til en idé.
Jeg inkluderer ikke deg i massen som kaller en roman en fiasko-
- hvis de ikke klarer å trekke ut et visst moralsk prinsipp.
Ok, som du vil.
Jeg vet hvordan det er med den første romanen. Man trekker seg tilbake-
- i troen på at hele verden venter på ens bok.
Nei, der tar du feil. Jeg er ikke redd for at du skal stjele ideene mine ...
Herregud, for en merkelig idé.
Den er latterlig.
Jeg uttrykte meg dumt. Unnskyld.
Det gjør ikke noe, men du hadde et spørsmål. Jeg må gå snart.
Det kan være det samme. Jeg vet svaret.
Under symposiet snakket også andre forfattere.
Moderatoren leste opp biografiene deres.
Jeg lurte på om forfatterne selv skriver biografien sin-
-eller om organisatoren gjør det.
- De skriver nok sin egen biografi. - Det var det jeg trodde.
Valgene mennesker gjør når de beskriver seg selv ...
Erfaringene de løfter fram og ordene de bruker ... er interessante.
- Hva mener du? - Det er en test av selvbildet.
Uansett hvor mye man ønsker å skjule det, avslører det seg likevel.
Da er det nesten umulig å ikke kjenne motvilje mot å lese-
- en forfatter som markedsfører seg selv som en slave av salg.
Du kan synes hva du vil, men det er feil måte å se det på.
En forfatter og hans personlighet er to helt forskjellige ting.
Hvordan kan du si det?
Hvordan kan en forfatter være troverdig hvis han ikke klarer å være seg selv?
- Hør her, unge mann ... - Du forbauser meg.
- Hva het du igjen? - Sinan.
Sinan, hvis du kom for å provosere meg, så fins det forskjellige måter å ...
- Nei, selvsagt ikke. Du misforstår. - Med din iherdighet ...
... kan jeg ikke unngå å reagere.
- Hvorfor skulle jeg provosere deg? - Glem det.
Jeg vet hva jeg snakker om, men greit.
La meg si deg noe: Vi var fem forfattere der.
Var det en spesiell biografi du fant støtende?
Nei, ikke akkurat. Heller pinlig.
Du er student, ikke sant?
- Jeg tok nettopp eksamen. - Jaså?
- I hvilket fag? - Grunnskolelærer.
- Så bra! - Ja, det er vel bra.
Så hva skjer nå? Et klasserom?
Jeg venter på resultatet fra dagens eksamen.
Tok du eksamen i dag? Hvordan gikk det?
Ikke så bra. Jeg blir nok nødt til å velge et annet yrke.
- For eksempel? - Kanskje politi.
Jeg har en venn som tok eksamen i litteraturvitenskap.
Han fikk jobb i opprørspolitiet da han ikke fikk jobb. Det er godt betalt.
Eller kanskje jeg kan leve av å skrive.
Å skrive er heller ikke enkelt. Men la ikke det avskrekke deg.
Nei da, jeg er ikke redd for det.
Jeg slet med en god del da jeg skrev boka mi.
Men det aller vanskeligste-
- var å finne ut at det var ordinært, av begrenset interesse for andre.
Du skriver om lignende temaer. Hvordan opprettholder du troen på deg selv?
Det handler ikke om hva man skriver, men om hvordan man skriver det.
Tilbake til den gamle klisjeen ...
Ja, men klisjeer rommer ofte grunnleggende sannheter.
Når jeg skriver, beriker jeg livet, det hverdagslige, med det jeg tilfører.
Poenget er at ingenting er ordinært.
Jeg knar deigen og lar den heve før jeg steker den.
- Og vi sluker den. - Hvis dere ønsker det.
Forstår du hva jeg mener?
Temaer å skrive om har du overalt. Du må bare se dem.
Og om man ikke klarer å formulere dem?
Det krever arbeid.
- Men det handler mest om talent. - Skal sånne som oss slutte å skrive, da?
- Hvem er "vi"? - Vi som fødes uten den magiske kraften.
Jeg ser på meg selv som heldig. Ikke vær så rask til å dømme deg selv.
Du skriver på di første bok. Den er ikke engang utgitt.
Stå på!
- Eller ta jobb på en skole østpå. - Gjør det også.
Husk at læreryrket er en jobb som gir tid til overs til å skrive.
Kanskje det er derfor det fins så mange lærere som er forfattere.
Når det gjelder å skrive, tror jeg ikke på unnskyldninger.
En god forfatter klager ikke. Han skriver, uansett hva.
I den grad at han forsømmer eller utnytter familie og venner?
Hvorfor ikke? Alt er greit så lenge samvittigheten din takler det.
- Og hvis den ikke gjør det? - Da får du lide.
Forfattere må tørre å ta sjanser.
Jernmalm blir til stål i smelteovnen.
Sett at det fins en gjenstand du vil kvitte deg med ...
Men alle sier at den er hellig, at du må beholde den.
Og noen er overbevist om at den kan bistå menneskets utvikling.
Ville det ifølge deg vært forkastelig av ham å stjele den gjenstanden-
- som den rettmessige eieren har forlatt?
Kanskje ikke, men ... Hvis eieren skulle ta ham igjen-
- og knuse skallen hans med den, ville ikke det vært noe verre.
Nå må jeg gå.
Man skulle nesten tro at du flykter.
Jeg har allerede vært her for lenge.
Jeg har et siste spørsmål.
- Hvor mange poeng? - Mange.
Er det saken, så spør i vei.
De fleste av forfatterne på symposiet var enige om at litteratur-
- ikke har noen annen kjerne enn språket, der pennen møter papiret.
- Jeg går nå! - Ha det, herr Suleyman.
- Mener du at det stemmer? - Det er et stort spørsmål.
- Hva tror du selv? - Jeg vet ikke.
Du leste opp et brev fra en forfatter som nektet å delta.
Jeg lurer på hva du tenkte om det.
Han beskrev seg selv som en landsbygdsforfatter.
Jeg husker ikke brevets innhold.
Hensikten hans var å fordømme eller uttrykke sin forakt-
- for personene som velger å delta på sånne tilstelninger.
Det er derfor jeg spør. Hvis jeg hadde talt, som du gjorde, -
-ville jeg følt meg ille til mote.
- Hvorfor det? - Jeg vet ikke.
Men brevet fikk talerne til å framstå-
- som kulturelle misjonærer hvis budskap var at de vil dø om de ikke får skrive.
Vet du hva?
Du er som Semir i "Survivor". Hvorfor motsetter du deg alt?
Så du ser på "Survivor"?
Jeg trodde at kunstnere skulle være imot alt.
Der må du tenke deg om.
Var jeg moderator, ville jeg ikke ha lest opp brevet.
Jeg nedlater meg ikke til å være delaktig i et billig jippo-
-eller noe fjernstyrt opprop.
- Ble du irritert over brevet? - Jeg gir blaffen.
Hunder bjeffer, karavanen fortsetter. Han ville ha oppmerksomhet.
Jeg er ingen idiot. Jeg ser hvordan han ønsker en plass i rampelyset.
Han sier at han konsekvent har nektet å stille opp på disse arrangementene.
Man begynner ikke å skrive som om det var en vanlig jobb.
Det er tarvelig.
Men i en verden der ingenting er hellig, -
- gir det vel i det minste håp om noen isolerer seg i kunstens navn?
Han er imot alle former for samarbeid og kunstneriske grupperinger.
Tvert imot. Brevet slo meg som en naiv ynglings utflukter-
- for å slippe å tale til et publikum som han overvurderer.
Samtidig fins det en desperasjon-
- i forsøket på å skjule det mislykkede med kvasifilosofiske utfall.
- Men dette forstår du ikke ennå. - Hvorfor ikke?
Du er for ung.
Når du blir eldre, vil du betrakte disse svermeriske utspillene-
-som brevet er et eksempel på, -
-som et ungt hjertes pubertale framferd.
- Pubertale framferd? - Brevet var ikke dårlig skrevet.
Det var et lidenskapelig stridsrop fra landsbygdas avkroker.
Trass i det ... må jeg konstatere at jeg fant det sukkersøtt-
-og kvalmende sentimentalt.
Tro ikke at jeg rett etter vårt møte innså-
- at du er uhelbredelig besatt av den romantiske ideen.
Men trass i alt dette, som du så, snudde jeg ikke på flekken.
Jeg lot deg få utløp for alt.
Jeg var tålmodig og høflig, til tross for sarkasmene dine.
- Men nå må du la meg gå! - Det var ingen sarkasmer ...
La meg gå hjem og ha føttene i saltvann!
- Vet du hvorfor? - Du misforstår ...
Det eneste som har interessert meg den siste halvtimen, -
- er den brennende smerten i beina og den snikende verken i nakken-
-som snart blir til voldsom migrene!
Og vet du hva det betyr, unge mann?
Jeg driter i om litteraturens kjerne-
- ligger i språket eller noe annet sted!
- Det fins ikke bare én virkelighet! - Rolig ...
Litterær suksess ... Vær så god!
Du kan ta den! Akkurat nå ville jeg takket nei til nobelprisen! Forstått?
Så unnskyld meg, men nå går jeg!
Ikke tale om at du ville takket nei til nobelprisen.
Herr Suleyman!
Kan du lese førsteutkastet mitt?
Ville vært godt å få høre dine tanker, spesielt etter ditt siste utbrudd.
- Beklager, men det går ikke. - Hvorfor ikke?
Hvis jeg leste alt folk ga meg, ville jeg ikke rukket å skrive selv.
Det ville ikke vært noe stort tap. Unnskyld, jeg bare spøker.
Takk, likevel.
Våkne! Vi er framme.
Gå til bookmakeren, så han skammer seg.
- Hva snakker du om? - Lærere skal statuere eksempler!
Hva er han for slags forbilde? Gå dit så han skammer seg!
Er du selv et forbilde? Se på deg!
Flintskalle!
Hei sann, velkommen. Hva har du der? Fisk?
- Du er ikke sann. - Hva?
Du går ikke til lærerforeningen, men sitter her med disse idiotene.
Hvilke idioter?
Når kom du tilbake?
Gå til lærerforeningen i stedet. Hva gjør du her?
Jeg leser avisen. Jeg går dit senere.
Det dukker stadig opp folk som du skylder penger.
- Du trekker med deg hele familien. - Hvem har kommet til deg?
Så uforskammet!
Uforskammet, ja.
Hvordan kan du ikke bry deg om det når det går ut over oss andre?
Hva er hemmeligheten?
Bryr jeg meg ikke bare fordi jeg leser avisen?
Ikke skyld på avisen! Du har lovet å ikke gå hit igjen.
Jeg spiller ikke, jeg leser avisen.
Ja, fordi du ikke har noe valg! Du er blakk.
- Skal du begynne nå igjen? - Du har begynt nå igjen!
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Hvordan gikk prøven?
Dårlig. Hva forventet du? Jeg leste ikke.
- Hvorfor ikke? - Jeg gjorde det bare ikke.
Ja, ja, du er ferdig med studiene. Les mer og prøv igjen neste år.
- Hva leter du etter? - En gammel notatbok.
Den er visst borte. Har noen rotet rundt her inne?
Nei, hvem skulle ha gjort det?
Gir du meg det grønne albumet?
Se ...
Når jeg ser storkarene han omgikkes med, -
-har jeg vanskelig for å tro det er sant.
Hva slags storkarer?
Jeg vet ikke. Rektorer ...
Folk fra departementet og så videre.
- Er det hva du kaller "storkarer"? - Ja. Anstendige, ærlige mennesker.
Ikke som Ekrem som han omgås med nå. Han har virkelig sunket lavt.
Hvilken Ekrem?
Husker du din venn fra industriområdet?
Ekrem, men det store hodet?
Ikke snakk stygt om folk! Fy deg.
For en idiot. Er han venn med en mann på sin fars alder?
Ingen vil omgås med oss nå. Han har ødelagt ryet sitt.
Etter å ha spilt i så mange år, -
- kunne han da ha overrasket oss med å vinne én gang?
Han ville bare spilt bort gevinsten. Og hvordan vet du at han ikke har vunnet?
Dere deler vel gevinsten?
- Om det bare var så vel ... - Han fikk en utmerkelse.
Ja, han har ikke alltid vært som nå. Han var ambisiøs.
Han jobbet som besatt. Det er vanskelig å tro i dag.
Tida er merkelig. Den går uten at vi legger merke til det.
Klart det. Skulle den vente på en?
Vente? Vente på hva da?
Ingenting. Jeg sier bare at tida går sin gang.
Den overrasker oss stadig. Man vet aldri hva som venter.
På dette bildet skrev han:
"Jeg følger en vei uten å vite hvor den fører."
For en forfatter! Rene Tolstoj. Som om han hadde våget å vende ryggen til alt.
- Si ikke det. Han gjorde det en gang. - Og hva skjedde?
Han kom tilbake etter to dager.
- Jeg forstår hva du prøver å si. - Hva da?
Det om at tida ikke venter. Husker du hva du sa?
Hva da?
- Har vi ikke gjort noe for deg? - Det sa jeg da ikke.
Han er likevel faren din. Uten ham hadde du aldri studert.
- Han jobbet hardt for din skyld. - Til hvilken nytte?
- Du fikk alt du ba om. - Det kostnadsfrie studenthjemmet?
- Barna var misunnelige på lekene dine. - Jeg har gått videre.
- Du hadde en god oppvekst. - Sa jeg noe annet?
- Andre hadde det verre. - Om han er så god, behold ham.
Du er 40 år og sitter barnevakt, og likevel forsvarer du ham?
Det er ikke det samme. Se deg rundt!
Andre fedre er voldsomme, de drikker ...
Faren din har da aldri slått deg?
Jeg ville foretrukket det framfor alle løftene.
Og han fortsatte å spille.
Jeg hadde ikke tenkt å si noe, men du presset meg.
Men ville det endret på noe om jeg ikke hadde sagt det?
Jeg oppdro deg ikke til onde handlinger.
- Det er mer enn hjertet mitt tåler! - Sinan?
Hjelp meg med sofaen. Jeg klarer det ikke med min rygg.
Jeg er moren din! Fortjener jeg ikke å se deg lykkelig?
Skal jeg måtte leve med redselen for å miste deg en dag?
Nei, mamma. Jeg vil leve, ikke dø.
Husker du ikke barndommen vår?
Vi gikk i filler, hadde ingen far ... Så mye lidelse!
Har du et tau? Vaktmesteren skjenner på oss.
Har vi et tau?
Har dere et tykt tau? Vi kan ikke flytte sofaen uten tau.
Tauet vårt røk. Vi vil ikke lage flekker på de nymalte veggene.
Faren vår døde av fattigdom mens vi studerte under gatelyktene.
Jeg risikerte livet for å unngå slaveri.
Og hva forandret seg? Hvem elsker deg? Alle er redd deg.
Alle avskyr deg! Selv vennene dine. Jeg også!
- Hva med dette? - Har du et tykkere?
- Nei. Holder ikke dette? - Vi kan prøve.
Trappa er for bratt og smal til å gjøre det uten tau.
- Nå er det nok! Det er nok! - Jeg kverker deg!
Jeg ender med å kverke deg! Jeg! Jeg!
Jeg setter min lit til våpenet mitt. Livet mitt er i fare.
I Istanbul vil de se meg død. De har satt en pris på hodet mitt.
Ikke hvis du vender alt ryggen, Firat.
Jeg skulle ønske du forsto. Det skulle jeg ønske.
Du, jeg og våpenet, Cigdem?
- Du, jeg og våpenet mitt. Går det? - Nei!
- Si ja! - Nei!
- Har noen tatt penger fra lomma mi? - Hva?
Har noen tatt pengene mine?
Det mangler 300.
Hva? Hvilke penger?
Jeg hadde 700 lira, jeg mangler 300. Hvis dere fleiper, er det ikke morsomt.
Hvem ville gjort noe sånt? Hvor lå pengene?
- I brystlomma. - Hva kan ha skjedd med dem?
Har du sett ordentlig etter? Kan de ligge i buksene?
- Kan den som tok dem, gi dem tilbake? - Hvem er "den"?
- Hvem her ville tatt pengene dine? - Hvorfor så opprørt?
- Ro dere ned, la oss tenke oss om. - Hvorfor skriker dere?
Hva skriker dere for?
Han har mistet penger, og nå anklager han oss.
Mistet du dem her? Når så du dem sist?
De kan ikke være borte. Hvis vi bare leter, finner vi dem.
Kan det ha vært flyttefolkene?
Døra var åpen. De kan ha gjort det da du gikk for å hjelpe til ...
Men nei, det er ikke mulig.
- Det er ikke riktig å anklage dem. - Var de alene her inne?
Fyren sto ved døra da jeg gikk for å hente tauet.
Men jeg var ikke lenge borte.
- Tauet ligger jo der ... - Flyttefolkene, for Guds skyld!
- Hvorfor hadde du 700 lira? - "Hvorfor hadde du 700 lira?"
- Det var penger til boka mi! - Men du er jo ferdig på skolen!
Tuller du med meg? Jeg hadde spart dem for å gi ut boka mi!
- Boka jeg har skrevet, ikke lærebøker! - Hva slags bok er det?
- Har du skrevet den? - Nei, min ghost writer gjorde det!
Ok, noen av dere trengte dem og tok dem. Det skjer. Men gi dem tilbake nå.
Han gir seg ikke!
- Skulle vi ha tatt pengene dine? - "Skulle vi ha tatt pengene dine?"
Si noe, mamma!
- Ro dere ned, naboene hører oss! - Hva gjør du?
Hold opp!
- Han anklager oss for tyveri! - Yasemin, gå inn på naborommet.
Morsomt, pappa! Kjempemorsomt!
- Vis litt respekt! - En sint mann er sin egen verste fiende.
Skal man såre andre på grunn av penger?
- Den som tok dem, sa jeg! - Du har tatt eksamen!
Det holder! Nå setter vi oss og går gjennom dette i fred og ro.
Jeg kan legge den igjen, hvis du vil. Ta den tida du trenger.
Nei, det trengs ikke.
- Du syns kanskje den er ubegripelig. - Nei da, det er ei svært god bok.
Alvorlig talt. Jeg liker bøker som denne.
- Godt gjort. - Takk.
Borgermesteren sa at du er belest.
Jo da, men i det siste har jeg ikke rukket å lese noe særlig.
Men før leste jeg mye, ja.
Jeg kom nettopp tilbake.
Moren min trengte en operasjon. Det skaper stress og er veldig dyrt.
- Jeg beklager. - Og jeg vil pusse opp dette stedet.
Jeg tenkte å bygge ut forsiden så det ser mer forretningsmessig ut.
- God idé, men det ser bra ut nå. - Så vil jeg fotografere stedet.
- Har du et kamera? - Nei, men jeg kan skaffe et.
Jeg har et gammelt kamera hjemme. Det duger kanskje, men det er lite.
- Nå, Sinan? - Tja ...
Den handler om mennesker, om hvordan de lever her i området.
- Gratulerer. Jeg mener det. - Takk.
Jeg liker arbeidsomme mennesker. Hvor lang tid tok det deg?
Tja, det er neppe som å telle lass med sand ...
Nei, men du produserer noe, og det gjør jeg også.
- Ulike ting, men ideen er den samme. - Jeg er enig.
For stemmer ikke beregningene mine ... Sett at sanden er på vei ...
Jeg kan neppe vente på inspirasjon før jeg begynner å transportere den.
Det er sant. Du har rett. Sånn er det.
Så ... vi får vel se.
Å få den utgitt er noe helt annet.
Det klarer du. Gi meg et eksemplar når den er ute.
- Dette med kulturen interesserer meg. - Çanakkale blir også nevnt.
- Mener du minnesmerket? - Nei, ikke krigskirkegården.
Jeg syns ikke det er riktig-
- bare å nevne Çanakkale i samband med Troja eller kirkegården.
Det fins en unik kultur der som havner i skyggen av alt annet.
Men det er verdenskjente steder!
Vi snakker om verdens best bevarte slagmark.
Det må vel være en grunn til at omverdenen setter så stor pris på den?
Jo, men jeg ser andre ting.
En gammel mann i filthatt som selger frukt, synger og drikker vin ...
Det er slikt jeg skriver om. Og turistene tar bilder av ham.
Vent litt, du sammenligner vel ikke alkisen Riza med martyrene våre?
- Nei, selvsagt ikke. - Vent, nå forstår jeg det ikke.
Din kultur kan man finne overalt, -
- men hvor finner du en like godt bevart slagmark?
- Det er ikke det jeg sier ... - Hvorfor stoler du på turister?
De tar jo bilder av alt som rører på seg.
Tar de bilder av gamlingen, er det for å få seg en god latter.
Her er vi ikke enige. Hvis unge som deg ikke forsvarer-
- våre martyrer og moralske prinsipper, hvem vil da gjøre det?
- Hvordan kom vi inn på dette? - Du førte oss inn på temaet!
Ulike statlige og ikkestatlige organer står i kø for å bevare stedet.
Det gir dem arbeid, identitet, en grunn til å leve.
Men hvem tar seg av åttiåringen som fortsatt må arbeide?
Er ikke det viktigere?
Jeg skriver ikke om ham. Jeg søker bare livets hemmeligheter.
Her er en mann som ikke klager, som mestrer kunsten å være lykkelig.
Hans verden rommer kanskje en hemmelighet som kunne hjulpet oss alle.
Det fins allerede bøker om Troja og krigskirkegården.
Er man interessert, kan man lese én av dem.
Kadriye, hva skjedde med kjøretøykontrakten?
Send den over. Er de ikke kommet? Ring og minn dem på det.
Vi trenger dem.
Jo mindre man har å tape, jo mindre ansvar man har, -
-desto lykkeligere er man.
Jeg ser ingen stor hemmelighet i det.
- Det er din måte å se saken på. - Hør her, unge mann.
Jeg er ikke velutdannet. Jeg hoppet av skolen.
Men jeg har aldri angret på mine beslutninger. Vet du hvorfor?
Fordi jeg stoler på følelsene mine.
Følelsene og instinktet har veiledet meg i livet.
- Jeg kan ikke huske å ha tatt feil. - Så fint for deg.
Men vennene mine som studerte ved universitetet, -
-har problemer nå.
Noen jobber for meg, andre jobber for småpenger.
Noen av dem er skilt. En tok faktisk livet av seg.
Utdanning er vel og bra, men dette er Tyrkia!
Vil man overleve her i landet, må man kunne tilpasse seg.
Skolen er én ting, livet en annen.
Det er i stadig forandring. Dagens lærdom er verdiløs i morgen.
Virkeligheten slår dem i ansiktet. De klarer ikke å tilpasse seg.
De er avvisende og ser ned på vanlige folk.
Markedet er nådeløst og forbarmer seg ikke over noen.
Hvordan gikk det med dem? De gikk under.
Men jeg er fortsatt her. Og jeg fikk ikke noe gratis.
Alt jeg har, har jeg ervervet meg med blod, svette og tårer.
Bør jeg arbeide, spare penger og så utgi den selv?
Nei, det er ikke det jeg sier.
Men det er faktisk ingen dårlig idé.
Jeg ble fortalt at du støtter lignende prosjekter.
- Hvorfor har du da sponset dem? - Sponset hvem?
Alle mulige kulturprosjekter. Jeg ser logoen din overalt.
Kommunen kjøpte mye sand av oss. Vi hadde en avtale.
Så du gjorde det av økonomiske hensyn?
Vi jobber med å selge sand. Man gjør det man må gjøre.
Man tar seg av kundene. Det er vel opplagt?
Har du også begynt å spille, Ekrem?
Nei, jeg bare sjekker. Jeg er helt blakk.
- To te, Kamil! - Kommer.
- Hvordan står det til? - Ikke så verst. Og du?
- Det er som vanlig. - Omgås du med faren min nå?
- Vi treffer hverandre nå og da. - Hvor pleier dere å være?
Ja, hvor faen kan man være? Man går fra det ene tehuset til det andre.
Hva er greia? Vær sammen med gutter på din egen alder.
- Hva er problemet ditt? - Hva sa du?
Hva kan dere ha til felles? Har du ingen andre å omgås med?
Jeg trenger ikke denne dritten.
Vi har slitt som hunder for å få ham til å gi seg.
- Hold deg til folk på din egen alder. - Dra til helvete.
Hva gjør det om jeg treffer ham? Snakk med faren din om det!
Halvparten av de nylig uteksaminerte lærerne har fått stillinger østpå.
Jeg har ventet i to år nå og flytter gjerne hvor som helst.
Dette er gledestårer, rett og slett.
- Når kom du hit? - For en time siden.
Jeg fikk skyss av barbereren siden du tok bilen.
- Er de andre hjemme? - Ja.
Døra har løsnet fra hengslene, så jeg vil reparere den.
Sinan!
Hjelp meg med å få den på plass.
Vent ... Rolig.
Begynn med det øvre hengslet.
Sånn.
Vi må opp dit iblant. Jeg fant en kampestein til.
Jeg har gravd rundt den. Det tar maks en time.
Et kampestein? Kom jeg hit for det?
Du behøver ikke å skrike. Har du det travelt?
Du er uforbederlig.
Jeg vil ikke være med på dine forsøk på å innynde deg.
Nå er jeg ikke med. Hva mener du?
Hvorfor spør du når du vet svaret?
Du reparerer ei dør for å vinne litt respekt.
Men det er ikke døra som må repareres.
- Hva må repareres, mener du? - Jeg vet ikke.
- Du savner noe. - Hva skal det bety?
Kan jeg ikke bare gjøre noen en tjeneste? Noen må reparere døra!
Får man ikke gjøre noen en tjeneste nå? Hvem skulle ellers gjort det?
- Så du gjør det som en tjeneste? - Ja.
Tror du ikke jeg klarer det? Hvordan definerer du en tjeneste?
Kan vi snakke om det?
Sitt stille! Hvorfor gikk du med på det?
Har hjernen din sluttet å virke? Har du mistet taleevnen?
- Ikke dra. - Vent litt!
Du klarer det ikke selv. Opp med armene.
Hei, mormor.
Alle er ute etter noe! Ingen tenker på at han kanskje er for gammel.
Hvem er for gammel til hva?
Imam Veysel ba din morfar om å rope ut bønnen igjen.
- Hva så? - Han er for gammel til det!
Jeg er redd han skal rote det til. Og da blir vi til latter.
Hvor skal imamen?
Hvordan skal jeg vite det? I bryllup, i begravelse ...
Jeg er lei av disse unge imamene. De er like, alle sammen.
Hvorfor sa ikke morfar nei? Hvorfor gikk han med på det?
Han er altfor snill.
Han lånte to gullmynter og betaler dem ikke tilbake.
- Imam Veysel? - Ja.
Det er uakseptabelt.
Jeg tviler på om vi får dem igjen. Han minner ham neppe på det.
Morfar, stemmer det at Veysel ikke har betalt tilbake?
- Hva sa du? - Har ikke Veysel betalt tilbake?
Nei. Han tar og tar, og betaler aldri tilbake.
Det er helt ufattelig. I løpet av alle mine år som imam ...
Og hun er mitt vitne.
Jeg er bare redd for at han skal rote til teksten.
- Da får alle noe å le av. - De gjør ikke noe annet enn å sladre.
Se på buksene. Er de for store?
Nei, de skal ikke være ettersittende. Nå bekymrer han seg for buksene!
- Kan du gi meg beltet? - Det er in med lav midje.
Det var da som bare ... Jeg må ha sovnet.
- Når kom du hit? - Sover du ute i sola? Jeg ble bekymret.
Det var skygge da jeg la meg her.
Du har maur over hele kroppen. Hvordan klarer du å sove?
De kjenner meg. De biter ikke.
Jeg må ha blitt trøtt av arbeidet med døra og brønnen.
- Du prøvde ikke å unnslippe bønnen? - Jo, det også.
Men jeg kom pga. kampesteinen. Jeg har gravd den fram.
Så vi behøver bare å løfte den ut.
- Jeg drar tilbake til Çan. Blir du med? - Ikke før kampesteinen er borte.
Regner det til uka, får vi trøbbel.
Greit. Da stikker jeg.
Hva er det? Hvorfor ler du?
Du ga meg ikke skyss i morges, så hvorfor tilby skyss tilbake?
Jeg trodde ikke at du skulle hit i dag.
Hvorfor ikke? Jeg er her hver helg.
Jeg tenkte at du kanskje ville reise et annet sted.
Et annet sted? Hvor da?
Hvordan skal jeg vite det? Er det ikke steder du savner?
Hva mener du? Hva prøver du å si?
Jeg prøver ikke å si noen ting.
- Da drar jeg. - Bare dra, du.
Ahmet hjelper meg. Jeg gir ham en dagslønn.
Så tar jeg en taxi tilbake til Çan.
Jeg strør om meg med penger. Og hva så?
I går var jeg blakk. Og moren din har kredittkortet mitt.
Hvor kommer alle pengene fra?
- Er det ikke mistenkelig? - Hva snakker du om?
Ærlig talt, ville det vært så rart?
Hva?
Og det når 300 lira akkurat har gått opp i røyk.
- Hvordan visste du at det var 300? - Nettopp. Hvordan visste jeg det?
- Hvordan tror du at jeg visste det? - Ja, hvordan?
Jeg vet kanskje mer om det enn deg.
Tenk deg om. Hvordan kan jeg vite det?
- Jeg kan ha sagt det til deg. - Bravo!
Du trodde du hadde løst gåten, men så enkelt er det ikke.
- Du trenger flere ledetråder, Columbo. - Ikke prat tull.
Følg sporene, tenk logisk.
Flyttekaren ville vel tatt alt? Hvorfor skulle han bare ta 300?
- Har jeg rett? - Ja.
Da er det vel åpenbart? Hvorfor ikke bare si det rett ut?
Hvis det ikke var flyttekaren, hvem tok dem?
- Har du fremdeles ikke forstått det? - Forstått hva da?
- Jeg ser at du lytter ... - Nei, det gjør jeg ikke.
- Fleiper du med meg, eller? - Ja, eller ...?
Eller hva da? Bare si det.
Si det, da! Eller hva?
Det var ingenting.
- Jeg drar nå. - Eller hva?
Det gikk jo så bra! Hva skjedde?
Kom igjen, da. Columbo, jeg snakker til deg!
Columbo!
Han tjener bra, sier han, men kan ikke tenke seg å bo der.
Umoralen holder på å ta over.
Jeg traff ham hos muftien.
Han jobber i Tyskland og får lønn der.
Men han tar også ut lønn her.
Tidligere brydde jeg meg ikke, men nå har det begynt å plage meg.
Og i den alderen.
- Alt med måte. - Så sant.
Nå begynner det igjen.
Hva er det som skjer?
Det så ut som en jordklump. De ungene ...
Prøver du å få oss drevet bort?
Sinan! Var det deg?
Ute etter forbudt frukt, imam Veysel?
- Det er en synd! - Tull.
La ikke djevelen friste deg der oppe.
Jeg tenkte å gi Nazmi en strømkabel til minareten hans.
På veien så vi treet ...
Og dere lot dere friste av eplene?
De er vanskelige å motstå. Her, ta en bit.
- Det har du rett i. - Du skremte oss, Sinan.
Nazmi, dytt bøtta nærmere.
Nazmi ... Sinan er vår pensjonerte imams barnebarn.
- Som ropte ut bønnen i dag. - Er han det?
Jeg kaller ham min stedfortreder.
Nazmi er Sofulars nye imam og min venn fra studietiden.
- Jaså? Hei. - Så hva gjør du nå for tida?
Jeg er ferdig på universitetet. Nå venter eksamen og jobb.
- Du er visst ofte her? - Ja, når jeg har mulighet.
Godt å se deg. Du hadde fri i dag. Var det et bryllup?
Ja. De inviterte meg, og det er vanskelig å si nei.
Muftiens kones tante sendte en invitasjon.
Hva gjør man? Jeg kjenner ham ikke engang.
Men ikke be morfaren min ta seg av bønneropet.
- Vi er redd han skal rote det til. - Det ville han ikke gjort.
Og selv om han gjør det, omfattes han av Guds nåde.
Hva bryr landsbyboerne seg om Guds nåde? Han kan bli gjort til latter.
Nei da, morfaren din er en klippe.
Han hjelper meg en god del. Gud velsigne ham.
- Er han din stedfortreder? - Nettopp. Lærlingen min.
- Han er beinhard. - Du er skitten på ryggen.
- Hvor var dere i dag? - I Karadoru.
- Tar de imot gull der også? - Ja visst.
- Er det ikke annerledes i immigrantbyer? - Nei, de har masse gull.
Men én ting forstår jeg ikke, imam Nazmi.
Jeg vet ikke om det bare er jeg, men ...
Skammer de seg ikke over sin grådighet?
Jeg forstår faktisk ikke hva du mener.
Dette med gullet. En mann gir sin sønn gull.
Til omskjæringen, når han gifter og skiller seg ... Gull, gull, gull.
- Hva handler det om? - Elendighet og strabaser, Sinan.
Det er annerledes der jeg kommer fra. Men det er ikke noe å tenke på.
Men hvorfor inviterer de en fremmed i bryllupet sitt?
De tigger åpenbart om penger. Det fins dem som ikke betaler gjeld, -
- men som likevel ikke ville drømt om ikke å gi gull i et bryllup.
Ja, der har du rett. Som Abu Dhar sier ...
Abu Dhar, profetens følgesvenn. En av hans favoritter.
- Under oppholdet i ørkenen. - Bra! Kjenner du til ham?
- Hvorfor skulle jeg ikke det? - Langt fra alle kjenner til ham.
Det fins imamer som bare kjenner til de mest populære.
Hva snakker du om? Hva har popularitet med det å gjøre?
Vi snakker om profetens følgesvenner.
Ja, men hvorfor siterer vi alltid de mest kjente?
- Det fins andre lærde menn. - Nazmi!
Iblant når gnisten er borte, tyr folk til mindre kjente navn.
Det er det du gjør nå.
De viktigste personene er de som er blitt sitert mest.
Det er naturlig. Men ikke få det til å handle om anerkjennelse.
Jeg sier ikke at vi skal favorisere mindre kjente personer, -
-men se på hva de sa og tenkte.
Ja, jeg forstår hva du mener.
Men nå snakker du ikke som byimam, men som studentrepresentant.
- Du må få orden på ideene. - Muslimenes situasjon taler for seg.
Verden er forandret, og vi ligger etter.
Nei, verden er ikke forandret, og vi ligger ikke etter.
Åpner du for religiøse reformer, åpner du opp for alle menneskers fantasi.
Sier du at Koranen ikke er i stand til å tolke dagens verden?
- Det er jo helt absurd! - Du har et poeng.
Men du utgår samtidig fra premisset om at all forandring er av det onde.
Vil du forandre for forandringens skyld?
Men å gå med skylapper er ikke riktig.
Gud forby at jeg sier noe ille, -
- men hvordan tiltaler Herren oss i Koranen?
Han sier "fornuftens folk". Han ber om vår mening.
I Koranen finner du alt. Det er noe helt annet.
Koranen er et mirakel! Ikke gå inn på det, Nazmi.
Å begynne å sitere Koranen for å få det siste ordet-
-er ikke verdig.
Jeg leter ikke etter argumenter. Tenk deg en arkitekt som tegner en bygning.
Han gir arbeidsformannen tegningen, -
- men forklarer ikke hvordan den skal bygges.
Så bygningsarbeiderne tvinges til å tolke hvordan bygningen skal oppføres.
Ok, men hva sier Koranen? Herren forvandler også til støv.
Ikke glem det hellige verset:
"Vi skal se på det de har prestert og forvandle det til støv i vinden."
Det handler om støv! Vi mennesker er ikke noe mer.
Hva er vi egentlig?
Vi veiledes av Koranen, profetens ord, allmenn konsensus og analogier.
- Hvorfor trenger du alternativer? - Alle følger vi disse rettesnorene.
Hvis alle gikk ut fra sin egen resept, -
- ville vi hatt like mange religioner som vi har mennesker i verden.
Men en resept må skrives ut av noen.
Den må skrives ut av en lege.
Så går vi til apoteket og ber om en spesifikk medisin.
Og er det tomt for den, får vi en annen med de samme aktive substansene.
Denne diskusjonen tar ikke slutt. Til slutt er det opp til hver og én.
Nå snakker jeg for meg selv, men jeg kommer stadig tilbake-
-til roen i blind underkastelse.
Er du troende, så tror du. Men hvis du tror du kan trenge inn i mysteriet-
- og i din begrensning og fullstendig forstå Guds visdom, -
- så får den galskapen være ditt valg. Men det er ikke noe for meg.
- Er dere her? - Er du ferdig?
Jeg ville bare se til sauene mine først.
- Kom til tehuset med den senere. - Ok.
- Er det din moped? - Ja, jeg har nettopp kjøpt den.
- Måtte den tjene deg vel, som man sier. - Måtte du slite den ut, sier vi.
- Hva het syklene fra østblokklandene? - IMZ, Jawa ...
- Og hva het den russiske? - Minsk. Eller Miks.
De hadde en hakkende motorlyd.
Borgermesteren har en sånn. For å jakte på storkakser.
- Hvordan går det med moskébyggingen? - Aner ikke.
Det er borgermesteren og kommunen som tar seg av det.
Blir det flotte vinduer, gullkupler og automatiske dører?
- Aner ikke. Alle har sin mening. - Hvordan kan du ikke vite?
Når diskusjonen om form kommer først, hules innholdet ut.
På profetens tid fantes det verken moskeer eller minareter.
Nå overdriver du, Nazmi!
- Det er et innviklet spørsmål. - Jeg er ikke ute etter å kritisere.
Hva så? Er det ikke tilbedelsen som teller?
Palass eller hytte spiller ingen rolle. Tilbedelse er tilbedelse. Punktum.
Men med en negativ innstilling er det lett å finne feil.
Det som teller, er hensikt og ærlighet.
Hvordan kan vi si at vi er ærlige uten å ta selvkritikk?
- Er ikke det litt for enkelt? - Hvem trenger selvransakelse?
- Folk som deg velger den enkle veien. - Vi ber jo hver kveld.
Og i våre bønner framkommer våre feil og vår tilkortkommenhet.
Så vi angrer litt om kvelden, og så er resten la dolce vita ?
Det er ikke det jeg mener, Sinan.
Selvsagt kan vi være svake.
Men en troende bør vise sunn fornuft i alt.
- Du burde være mer forsiktig. - Hvorfor bare troende?
Bør ikke alle utvise sunn fornuft?
Nei, en troende pålegger seg å følge et høyere moralsk direktiv.
Dermed føler han et større ansvar.
Kanskje det, men det er fordi han er blitt fortalt at han skal føle det sånn.
Intet menneske er mer pålitelig enn en med samvittighet og fri vilje, -
- for han har skapt seg sin egen ansvarsfølelse.
Dermed må han også ta konsekvensene av sine handlinger.
Hvem sier at viljen er fri?
- Hvem tør stole på det? - Det kommer an på den enkelte.
Feiginger søker et liv i underkastelse.
Elver fødes som frådende vannfall, men stilner på veien mot havet.
Dine rasende elver drar med seg mye steiner og kvist.
Akkurat som demagoger trekker til seg de svake og undertrykte.
Nettopp! Det er hensikten med tro eller religion.
Hvordan skal man ellers kontrollere massene?
Det var vel troende som skapte hauger av døde menneskers knokler?
I forsøket på å skape orden ble de verre enn sine forfølgere.
- Menneskeheten blir ikke kvitt det. - Vi må ikke begynne å generalisere.
De aller fleste er vel troende? Troen er moralens ryggrad.
Hvorfor begås det da så få forbrytelser i ateistiske land?
Det tyder vel på at vår moral ikke har med religion å gjøre?
Ville ikke folk følt seg alene i dette endeløse universet?
De begår kanskje færre forbrytelser, men selvmordene er mange.
De begår ikke forbrytelser, men er heller ikke lykkelige.
Hva foretrekker dere?
Noen skrev at hvis sannheten viste seg å ligge utenfor islam, -
- så ville han valgt islam framfor sannheten.
Det beviser argumentet om at troen ikke bryr seg om sannheten.
- Ikke? - Ingen flere spørsmål, herr dommer.
Religion er troen på det uutgrunnelige, troen på det ukjente.
Sinan, dypest sett er det slik:
Foretrekker du en verden der Gud eksisterer, eller en verden uten ham?
Var det opp til meg, ville jeg levd i en verden der han eksisterer.
- Men forandrer det noe? - Hvordan da?
- Forandrer ønsket mitt noe? - Det handler ikke om det.
Men ønsket ditt gjør at du føler det sånn.
Hva mer kan jeg si?
Jeg har ikke autoritet til å si mer.
- Jeg har ikke autoritet. - Hva sier du, imam Nazmi?
Det fins et dikt av Yunus Emre:
"På min vandring langs en vei ser jeg et tre strekke seg mot himmelen."
"Så henrivende, så herlig at mitt hjerte ..."
- Hvordan fortsetter det? - Yunus Emre ...
Hva sa Ibn Arabi? "Guden du dyrker, er under mine føtter."
De drepte ham! En from mann, og de drepte ham!
Så hva mente han med det?
- Nå kommer han med mopeden. - Nei, han skal et annet sted.
- Jeg lånte ham den ... - Og han overså deg.
Jeg lånte den ikke bort for at han skal kjøre i skogen med den.
Den er både skitten og ripet!
Når det regner, kommer det vann i ripene. Det dannes rust.
Så leverer man den på verkstedet og får den aldri tilbake.
Man drar dit hver uke.
Som jeg sa ...
Sett dere.
- Hva er det? - Hun går med skaut.
- Janet Jackson går med skaut. - Gi deg!
- Tullprat. - Fikret!
Tre te, takk!
Snakk om å jobbe hardt. Han tar aldri fri.
- Hvem da? - Faren din.
Idris er en fin fyr. Blås i hva andre sier.
Det var som ... Er han en fin fyr?
- Hva mener du med det? - God, samvittighetsfull.
- Ikke snakk tull. - Det gjør jeg ikke. Jeg mener det.
På ukedager underviser han, og i helgene jobber han i byen.
- Han gjør det neppe for moro skyld. - Så klart ikke.
Men det er ikke noe å gjøre med det. Det er hans valg.
Jeg mener ... Han var en anstendig mann.
En gentleman. Jeg forstår ikke hvorfor han begynte med det der.
Det er nok ikke noe å forstå.
Han er i permanent opprør mot livets absurditet.
Hvis man trass i alle uforenligheter kan ha en positiv holdning, -
- hvis man kan tøyle sine lyster og forsake seg ...
- Nå dropper vi det der. - Da framstår ikke livet som absurd.
Vi drukner i et vannglass her.
La oss kalle det "skjebnen" og gå videre.
Ikke begynn å snakke om skjebne! Du foretrekker de enkle svarene.
Overgrep, synder, forbrytelser. Er det også "skjebnen"?
Skuffelser er skjebnens feil, men suksess står vi selv bak.
Det er sånn det er, Sinan. Du er så bitter.
Folk finner trøst der de kan. Er det så galt?
Dere vil nok si at jeg er på glattisen igjen, men ...
Kan vi ikke bare droppe det? Se så bra vi har det!
Etter at jeg sluttet å røyke, kjenner jeg duften av jord.
- Er du ferdig med den? - Ja. Takk.
- Det gikk fort. - Ja. Nøkkelen står i.
Takk. Hvem har helt sement der?
Jeg vet ikke.
- Hopp opp, Sinan. Kjenn vinden. - Hva?
- Jeg tar deg med på en kjøretur. - Vi er ikke barn, for svingende.
Hva så? Vi kan vel likevel ta en kjøretur?
Å kjøre selv er én ting, men å bli med på en kjøretur ...
Den har gode støtdempere.
Det er poenget! Med alle disse tingene er åndeligheten i vansker.
Men behovet for åndelighet er større enn noensinne.
Som profeten sa:
"Det blir verre for hver tidsalder, helt til dommedag inntreffer."
Men med tanke på plassen teknologien har i livet vårt, -
- må det være vanskelig å støtte argumentene dere imamer bruker.
Er vi dømt til undergang bare fordi jeg kjører moped?
Se hvordan verden er! Og du tenker bare på mopeden min.
Det fins folk på min alder som kjører biler med automatgir.
Forleden hørte jeg om en pilegrim i Mekka-
- som ved en feil kastet mobilen sin under steiningen.
Myter smelter sammen med virkeligheten. Det abstrakte blir konkret.
Religionen hjelper våre samfunn å bli kvitt dårlige vaner og elendighet.
Og menneskenes egen virkelighet?
Religionen hindrer også mennesker i å formulere sine egne sannheter.
Hvordan kan du være så sikker på hva folk virkelig trenger?
Ingen er interessert i å formulere sin egen sannhet.
Mennesket prøver stadig å forme virkeligheten til sin fordel.
Uavbrutt!
Saken er at mennesker prøver å unnslippe virkeligheten.
Alle har nok med å redde seg selv.
Men er vi ikke alle usynlig knyttet sammen?
Kall det tro, skjebne eller kausalitet.
Det spiller ingen rolle.
Men ingen bør se på seg selv som uskyldsrene.
Ja, faren min har tapt en god del på hesteveddeløp.
Huset, bilen, æren, stoltheten, respekten.
Men er ikke våre lønninger finansiert av veddeløp eller lotto?
Jeg prøvde ikke å si noe om faren din. Du misforsto meg.
Nei, jeg ville ha sagt fra hvis jeg følte meg støtt.
Selvsagt.
LÆRERS BIL TIL SALGS
DET VILLE PÆRETREET
Ser man det ... Her er det stille.
Hvordan går det?
Det er ikke mange elever her.
Hva er det? Har det skjedd noe?
- Jeg kom nettopp fra Çanakkale. - Og?
Mamma ringte.
De har tatt strømmen. Hun sa at du får lønning i dag.
Jeg kom for å hente pengene.
Jeg har ingen penger. De betalte ikke ut lønna.
Betalte ikke ut lønna?
- Hva sier jeg da til mamma? - Hva vet vel jeg? Si hva du vil!
Merve? Må jeg komme bort til deg?
Nå?!
Ok, da stikker jeg.
Greit.
- Hvorfor sover du nå? - Var du hos faren din?
- Ja. - Er det i orden?
Nei, jeg fikk ingen penger. Han sier at han ikke har fått lønna.
- Den ble ikke utbetalt. - Han skulle få den i dag.
Han har ikke fått den, sier han. Han fylte ut lottokuponger i klasserommet.
- Lottokuponger? - Ja. Han la armen over dem.
- Så jeg ikke skulle se dem. - Hvorfor stoppet du ham ikke?
- Du kunne ha tatt pengene. - Hvordan? Ved å slåss?
Hvorfor ikke? Slå ham. Du er vel en mann?
Foran hele klassen?
Hvem skal ellers gjøre det? Jeg? Du er en feiging.
Kutt ut tullpraten, mamma.
Jeg sa du skulle ta lønna hans før han bruker den opp.
Sa du at de har tatt strømmen og at kjøleskapet stinker?
At søsteren din må lese hos en venn?
Gi deg, mamma! Du kan vel låne pengene!
Jo da, det er enkelt å tigge. Du burde prøve det.
Ba jeg deg om å gifte deg med ham? I gode og onde dager!
Men du insisterte, selv om alle ville hindre deg.
- Du er umulig å snakke med. - Skal jeg ikke svare?
Du må alltid ha det siste ordet.
Jeg tør ikke betro meg til deg.
Glem det. Vær så god. Til deg.
Hva er det?
Er boka blitt utgitt?
- Når kom den ut? - I dag.
Til min kjære mor. Takket være deg, og bare til deg ...
Sinan.
Ikke gråt! Hvorfor gråter du?
Jeg er ikke helt udugelig når alt kommer til alt.
Jeg er så heldig. Jeg har alltid visst at du ville bli til noe.
Jeg har aldri mistet troen på det.
Iblant ... baksnakket folk deg, men jeg hørte ikke på dem.
Enkelte sa at du var unormal, gal ...
Du aner ikke hva jeg fikk høre.
Det er vanlig å kalle en som ingen forstår, for gal.
De kan dra til helvete. Jeg trodde ikke på dem.
Du utmerket deg, siden du på visse måter var annerledes.
Jeg håper at de ser deg nå.
Dette er ... fantastisk.
Virkelig fantastisk. Ei ekte bok.
Med så mye tekst. Jeg forstår ikke når du har gjort det.
På tom mage, på studenthjemmet ... Jeg forstår ikke hvordan du klarte det.
Ikke overdriv, mamma. Det er bare ei bok.
- Vi vet ikke engang om den er god. - Om hva er godt?
Boka. Den er skrevet og utgitt, men vil folk like den?
Hvorfor skulle de ikke det?
Eller har jeg stukket hånda i et vepsebol?
Sinne, avsky, bitterhet ... Kanskje jeg blir stilt for retten.
For retten?
Ja, hvem vet? Sannheten er ikke alltid populær.
Men hvordan fikk du tak i pengene? Du hadde jo ingen, sa du.
Jeg prutet. Og jeg lånte litt.
Men ikke mye. Taperen her i huset har neppe monopol på å ha gjeld.
Men mitt lån gikk til en god sak.
- Ikke si det. - Hva da? Taperen?
Det er da en god beskrivelse.
Eller var han vellykket før?
- Og nå er jeg snill mot ham. - Det er sant at han rotet det til.
- Men det gjør vondt å se ham sånn. - Som man reder, så ligger man.
- Ja, vi får se hvem du gifter deg med. - Gud forby.
Vi har aldri sett noen kjæreste, og du forteller ingenting. Fins det en?
- Selvsagt ikke. - Hvorfor ikke?
Hva tror du? Jeg er fra landet, jeg er fattig ...
Og jeg er arbeidsledig. Er ikke det nok?
Fra landet? Jeg forventer ingen prinsesse, -
-men her er vi alle fra landet.
Skulle jeg giftet meg, ville det ikke vært med en herfra.
- Hva er galt med folk herfra? - Glem det.
Du vil ikke forstå det.
Så du forstår alt, og vi forstår ingenting?
Ja, hvis han var det beste du kunne finne ...
- Hva annet kan jeg si? - Hva skulle jeg gjøre?
De foreslo en annen mann, men faren din var ung og kjekk.
Og han var veltalende.
- Han var godt utdannet også. - Da bør du ikke klage.
Han uttrykte seg vakkert ... Jeg ble henført.
Når alle andre bare snakket om penger og om hvem som eide hva ...
Da snakket han om duften av jorda og åkrenes farger.
Det har ikke forandret seg.
I dag blir vi kanskje irritert når han snakker om sånt, -
- men på den tida fikk jeg ikke nok av det.
Jeg var bare 16 år og hadde aldri møtt en som ham.
Så jeg rømte sammen med ham.
Men hvis vi kunne skrudd tida tilbake ...
... og jeg fikk det samme valget, og jeg visste det jeg vet i dag ...
Da ville jeg ha valgt ham igjen.
Jeg hadde giftet meg med faren din. Det låter kanskje galt, men det er sant.
Du er ikke riktig klok.
Han solgte hjemmet vårt for å spille, og likevel forsvarer du ham!
Jeg forsvarer ham ikke! Jeg sier bare hva jeg føler.
Vet du hva? Dere er like, alle sammen.
- Dere kvinner er gale. - Nei, vi er ikke like.
Jo, det er dere. Tro meg.
Iblant tror man at folk er annerledes.
Men til slutt gjør dere alle det samme.
Dere er alltid så henført av alt. Så mye kjærlighet, så mye følelse ...
Jeg forstår ikke hvor det kommer fra.
Ta meg, for eksempel. Jeg liker ikke mennesker.
Jeg klarer ikke å like dem. Hva kan jeg gjøre med det?
Jeg har ikke noe imot dyr eller naturen ...
Men med mennesker er det annerledes. Jeg tåler dem ikke.
Om det som forfatter er mulig å avsky mennesker.
Milde måne. Hvorfor er kjøleskapet tomt?
- Alt står i naboens kjøleskap. - Hvorfor det?
Vi har jo ikke strøm! Skal jeg la maten råtne?
Ok ...
- Du ga ikke Sinan pengene. - Nei.
- Hvorfor ikke? - Lønna ble ikke utbetalt.
- Hvorfor ikke? - Hvordan skal jeg vite det, Asuman?
- Slutt å lyve, for Guds skyld! - Hva mener du?
Jeg må sitte barnevakt på grunn av deg. Tror du det er så enkelt?
I 25 år har jeg vært barnevakt for en hel hærskare barn.
Det er ikke det samme!
Jeg har sagt at vi ikke skal krangle med barna her.
Med barna her? Tror du de er blinde?
Krangler påvirker dem negativt. Som lærer vet jeg det.
- Lærer? I hesteveddeløp? - Hold opp!
Hva med lottokupongene du satt med i klasserommet?
Ikke prøv deg!
Det gjør jeg ikke, Asuman! Hvor tar du det fra?
Bare fortsett å spille, du.
Så får vi se om du overlever til du blir pensjonist.
Vårt eneste håp nå er bonusen din, men du spiller vel bort den også.
Så fortsett å spille.
Det du gjorde, var ikke snilt.
- Hva da? - Det vet du.
Det kalles å sladre. Hva får deg til å tro at jeg spilte på hester?
Hva så du som jeg ikke så?
- Du skjulte et papir da jeg kom. - Hva så?
- Hvorfor spurte du meg ikke der? - Spurte om hva da?
Du kan ikke bare si sånt uten å være helt sikker.
Du dømmer uten rettssak. Du iverksetter dommen uten skam.
Ikke prøv deg! Hvorfor skjule det hvis det ikke var en lottokupong?
Her er lottokupongen! For å spille er jo det eneste jeg gjør!
Alt er jo et spill, uansett. Vær så god.
HUND FORSVUNNET
- Hva kastet han på deg? - Ingenting.
Han sier at han tegnet en tegning for å etterlyse hunden.
Han bare finner det på.
Jeg våknet forleden natt, og han lå ikke i senga.
Jeg hørte hulk et stykke unna.
Jeg gikk ut i stua, og der satt han.
- Han satt og gråt i mørket. - Hva mener du? Gråt?
Han gråt som jeg aldri har hørt ham gråte før.
- Som om han hadde magesmerter. - Hvorfor gråt han?
- Hunden er jo forsvunnet. - Merkelig.
Er nå det så ille?
Det er verre. Man syns synd på ham samtidig som man er irritert på ham.
Gud forby at noe skjer med noen av oss, -
-for han ville ikke løftet en finger.
Men når hunden forsvinner, er det en tragedie.
Han henger opp lapper i byen, og han har mareritt.
Herregud, det hadde jeg ikke trodd.
Hunden er den eneste skapningen som ikke dømmer ham.
Det sier han selv.
Så komisk.
Det snør.
Hva hendte?
En rekke små uhell, som jeg sa.
- Hva slags uhell? - Ikke spør.
Vi satte dem ved siden av ovnen så ingen skulle tråkke på dem.
Vi tenkte at du ville bli forbannet. Men så slo Murphys lov til.
Det regnet inn gjennom vinduet, så de ble våte. Men ikke alvorlig.
Noen ble misfarget, det er alt. Ingen sider ble ødelagt.
Ikke merkbart, i hvert fall.
Har dere lest den?
- Du har begynt å lese den, Yasemin. - Jeg rekker det ikke etter alle leksene.
- Den forsvinner ikke. - Det er sant.
Har dere kjøpt nytt kjøleskap?
Kjøleskap, vifte, pc til henne, telefon, gjeld ...
Så var bonusen oppbrukt.
Så hvor er hyrden vår? I byen?
Han er sjelden hjemme for tida.
Ikke rart det er stille her.
Jeg vet ikke om det er bra eller ikke.
Han bor i sin fars lagerrom.
Hvilket lagerrom?
Det fuktige, rotteinfiserte rommet under huset.
Så han fant sin plass til slutt.
Nå kan far og sønn komme nærmere hverandre.
- Hei. - Hei. Hvordan står det til?
- Bra. Og du? - Jo, jeg overlever.
Jeg ville høre hvordan det har gått med salget av boka.
- Hvilken bok var det? - "Det ville pæretreet".
Ok.
Den lå framme i fem måneder, men vi solgte ikke et eneste eksemplar.
- Så vi fjernet den. - Er det sant?
- Ikke ett eneste salg? - Nei.
Du kan få dem igjen hvis du vil. Ellers prøver vi igjen i sommer.
Behold dem.
Ok ... Jeg kommer tilbake.
- Ha en fin dag. - Takk.
Idas tapte barn
Litteratur i Çanakkale Sinan Karasu
Jamukha! Stille!
Ser man det ... Velkommen. Godt å se deg igjen.
- Takk. - Er du ferdig nå?
- Ja, jeg er vel det. - Så bra.
- Hva syns du om bopelen min? - Den ser fin ut.
- Og mine nye venner? - Du har unnet deg alt, ser jeg.
- Hvordan går det med deg? - Du var heldig som fant meg her.
Jeg skulle hente et par høyballer. Yucel har gode høyballer.
- Var det tøft? - Nei, men tida gikk sakte.
Det samme dag inn og dag ut. Hvordan frakter du høyballene?
Yucel har en pickup. Han har en traktor også, men glem den.
- Da går vi, da. - Hva? Mener du alvor?
Best at vi får inn sauene først.
Det er fort gjort.
- Kom du hjem i går? - Ja.
- Har du hilst på bestefar? - Nei, jeg kom nesten rett hit.
- Jeg stikker innom senere. - Han er sur igjen.
- Han sier at rommet er hans. - Sier bestefar det?
Han truer med å kaste meg ut hvis jeg irriterer ham.
Så jeg er her for det meste. Jeg unngår å gå dit.
De er glad i dette. Neste år skal jeg dyrke det.
Det koster for mye å kjøpe det.
Jeg er utslitt.
- Hvordan går det med brønnen? - Ikke snakk om den.
Folk hadde rett. Jeg fant ikke vann.
Jeg gravde ti meter ned og fant ingenting.
Så mye arbeid forgjeves. Glem brønnen.
Det begynte å se ut som reisen til jordas indre.
- Så du innrømmer nederlaget? - Ja.
Det ville føltes godt å få rett.
Men jeg tok dessverre feil. Og de hadde rett igjen.
Men det gjør ikke noe. "Å gjøre retrett i rett tid er en seier."
Jeg finner trøst i det.
Og du? Nå som verneplikten er avtjent?
- Hva skal du gjøre nå? - Jeg vet ikke.
Enten undervise østpå, og som deg kaste bort ungdommen.
Eller ta en hvilken som helst jobb og kaste bort ungdommen her.
Hva syns du jeg skal gjøre?
Alle har vi ulike forventninger.
Hvis man liker det man gjør, kan man overleve hvor som helst.
I likhet med mange andre lærere begynte jeg i byene i øst.
På den tida var terroren som verst.
Jeg drømte om noe annet, men forgjeves.
Blir drømmer virkelighet uten videre?
Jeg opplevde mye, traff fantastiske mennesker ...
Nå har jeg glemt det meste, unntatt skjønnheten i alt.
Mennesker bør følge tidens strøm. La gode og dårlige minner-
- smelte inn i hverandre og falme. Men enkelte skal man holde på.
Som et lite snitt i tida. Du skriver om tida i boka di.
Det likte jeg.
- Har du lest den? - Selvsagt.
- Enkelte deler leste jeg to ganger. - Er det sant?
- Seriøst? - Selvsagt. Hvordan det?
Det er første gang jeg snakker med en som har lest den.
Jeg er litt overrasket.
Her er den. Min beste venn!
Og ikke tro at jeg ikke forstår når du skriver om meg.
Du er ikke nådig med meg, men sånn bør det være.
De unge skal kritisere de eldre.
- Sånn utvikles vi. - Det var ikke ment som kritikk.
Leste du kapitlet om det ville pæretreet?
Selvsagt. Villpærer!
Jeg tok det fra det du fortalte da vi gikk på skolen.
Jeg er glad du kunne dra nytte av det.
På den tida var det mer akseptert å avvike fra læreplanen.
Det var en god ting.
Vi kunne tilpasse læreplanen til regionens forutsetninger.
Uten å skape ubalanse.
Fortalte jeg sånt, sier du?
Du viste oss et pæretre rett overfor skolen.
Ja, det stemmer. Det er et der borte også.
Det er trekk i deg, meg og bestefar som minner meg om et pæretre.
Vi er alle mistilpassede. Einstøinger.
Vi har alle vår personlighet. Man må akseptere og like seg selv.
Villpæretreets frukt ser ofte misdannet ut.
Men iblant spiser jeg pærene til frokost, og de er eventyrlig gode.
Ja, menneskets natur er like gåtefull som dyrenes.
Jeg vokste opp her, men blandet sammen sjakalens og hundens spor.
Selv om sjakalens spor har en grop bak.
- Er det fortsatt sjakaler her? - Så absolutt.
Vi hører dem hyle ved elva.
Hva var det jeg skulle si ...? En dag forsvant en sau.
Jeg trodde sjakalene hadde tatt den.
Jeg ble lei meg, men kom over det.
Men så en kveld, på veien til byen, hørte jeg noe breke i skogen.
Jeg gikk inn, og der sto hun!
Hun hadde lammet i skogen. Tvillinger.
Lammene kunne ikke engang stå. Så jeg bar dem hit.
Hør, nå begynner konserten.
- Er det en sjakal? - Ja visst.
Tekst: www.oneliner.dk